Released on www.DanishBits.org
Hyväntoivonniemi on Afrikan eteläkärki.
Täällä kohtaa kaksi suurta merta.
Lämmin Intian valtameri ja kylmä Atlantin valtameri.
Merten kohdatessa niistä nousee ilmoille pilvipeite -
joka peittää Pöytävuoren.
Tämä mahtava tapahtuma on vain vihje niistä vaikutuksista -
joita kahdella erilaisella merellä on täkäläisiin elinoloihin.
Eikä vain täällä Kapin niemimaassa, vaan koko eteläisessä Afrikassa.
3 000 kilometriä pohjoiseen kärjestä, aurinkoisen rannan hiekassa -
syntyy uutta elämää.
Satoja liemikilpikonnan poikasia syöksyy ulos pesästä kuin pyörre.
Jokainen niistä on vain seitsemän senttiä pitkä -
ja sen on kuljettava sata metriä päästäkseen veteen.
Heti kilpikonnien kuoriuduttua niiden vaisto vetää niitä mereen.
Harva eläin aloittaa elämänsä näin vastahankaisissa oloissa.
Keltanokkainen haarahaukka.
Afrikanvaris.
Koska poikasia on niin paljon, pedot eivät saa niitä kaikkia kiinni.
Viimeisenä kuoriutunut poikanen vaikuttaa tuhoon tuomitulta.
Mutta myöhäinen ulostulo saattaakin olla eduksi.
Varikset tuntuvat kyltymättömiltä.
Edes mereen päässeet eivät ole turvassa.
Tämän naaraskonnan on tehtävä rynnäkkö.
Se on yhä vaarassa. Eikä vaara uhkaa vain ylhäältä.
Aaverapu on pieni, mutta sillä on voimaa vetää kilpikonna koloonsa.
Vaan ei tällä kertaa.
Lopultakin, meri!
Poikasen on saatava happea, jotta se ei hukkuisi -
mutta se on vaikeaa kovassa aallokossa.
Kauempana rannasta meri on tyynempi, mutta vaaroja on kaikkialla.
Se sukeltaa.
Täsmälleen oikealla hetkellä.
Vain yksi poikanen tuhannesta selviää aikuiseksi asti.
Jos se selviää, se voi elää jopa kahdeksankymmentävuotiaaksi.
Nyt sillä on koko valtameri tutkittavanaan.
Kilpikonnanpoikanen ui kohti planeetan voimakkainta virtaa:
Agulhasvirtaa.
Agulhas virtaa etelään kärkeä kohti -
ja kuljettaa 450 miljardia litraa lämmintä vettä päivittäin.
Trooppinen vesi on niin lämmintä, että se höyryää melkoisesti.
Vesihöyry nousee, kunnes kylmä ilma tiivistää sen pilviksi.
Pilvet kulkeutuvat sisämaahan ja satavat vähän tutkitulle alueelle.
Mosambikin vuoristoon.
Se on eteläisen Afrikan märin paikka.
Vuosikymmeniä kestäneet sodat ovat pitäneet vierailijat poissa.
Vasta satelliittikartoitus paljasti tämän metsän laajuuden.
Nyt se tunnetaan yleisesti "Google-sademetsänä".
Sitä voisi sanoa myös perhosmetsäksi.
Sateiden jälkeen perhoset tulevat esiin valtavina laumoina.
Heti kun siivet kuivuvat, ne lähtevät lentoon.
Niiden tavoitteena on löytää pari.
Mutta miten se tapahtuu?
Perhosia saattaa olla lähistöllä tuhansia -
mutta kasvusto on niin tiheää, että niiden on vaikea löytää toisiaan.
Niillä on erikoinen tapa ratkaista ongelma.
Ne seuraavat jokea ylävirtaan ja siirtyvät korkeammalle.
Ne voivat joutua lentämään useita tunteja.
Lopulta ne pääsevät metsän ainoalle aukiolle.
Mabu-vuoren puuttomalle huipulle.
Vapaana sademetsän rajoista ne viettävät perhostanssiaisia.
Täällä perhosilla on tilaa esittää kosintansa ilmassa.
Koiraiden strategia on yksinkertainen:
lennä korkeimmalle ja nopeiten.
Silloin voi voittaa itselleen naaraan.
Tätä taianomaista kokoontumista ei ole ennen nähty.
Se kestää vain puoli tuntia joka aamu -
ja vain muutaman viikon ajan vuodessa.
Parittelun jälkeen naaraat palaavat metsään munimaan.
Sademetsä on olemassa vain siksi, että Agulhas lähettää sadepilviä -
satojen kilometrien päästä Intian valtamereltä.
Sadevesi virtaa nyt etelään -
Mosambikin vuoriston korkeuksista kohti Kapin niemimaan itäisiä osia.
Kun maaperä tasoittuu, virtaus hidastuu -
ja muodostaa 80 kilometrin levyisen suoalueen.
Tämä on Gorongosa.
Tänne tulee kaikenlaisia otuksia kalastelemaan.
Kissamonnit tekevät yhteistyötä.
Ne ottavat ilmaa pinnasta ja puhaltavat veden alle kuplaverkon.
Siihen jää pikkukaloja.
Kalaa riittää kaikille.
Jokaisella lajilla on oma tekniikkansa kalan saalistamiseen.
Iso nokka ei riitä, on myös osattava käyttää sitä.
Tällä nuorella pelikaanilla on paljon opittavaa...
mutta ei kauan aikaa tehdä niin.
Jospa yhteistyö kannattaisi, kuten kissamonneilla.
Se toimii laumassa, ja tämäkin pelikaani alkaa oppia.
Mutta ei kai se sentään kissamonnia saa nielaistua?
Sen yrittäminen oli kohtalokas virhe.
Gorongosan tasangolla sadeveteen sekoittuu lietettä ja hiekkaa.
Rannikon sedimenttiä veden mukana kuljettavat joet:
Zambesi, Limpopo ja Save laskevat mereen.
Siellä ne kohtaavat Agulhasvirran.
Mitä kaikelle hiekalle tapahtuu?
Vuosituhansien aikana Agulhas on muovannut vedenalaista maisemaa.
Tämä valtava hiekkaveistos on Bazaruton saaristossa -
ja vanhin laatuaan.
Se saattaa näyttää paratiisilta, mutta elo täällä ei ole helppoa.
Sadan tuhannen vuoden ajan Agulhas on piiskannut näitä dyynejä -
vedenalaisilla hiekkamyrskyillä.
Siellä, missä vesi on tarpeeksi syvää ja suojassa myrskyiltä -
Afrikan sisämaasta kulkeutuneet ravinteet saavat elämän kukoistamaan.
Täällä hallitsee harvinainen merisaalistaja.
Jättipiikkimakrilli.
Se on ihmisen kokoinen ja yksi meren voimakkaimmista kaloista.
Suuresta koostaan huolimatta se on erittäin ketterä.
Yleensä nämä kalat liikkuvat yksin, mutta parin viikon ajan vuodessa -
ne kokoontuvat Bazaruton kaltaisiin paikkoihin uskomatonta matkaa varten.
Matka vie ne syvälle sisämaahan.
Mtentu-joki.
Jättipiikkimakrillien kuningas johdattaa joukkoa ylävirtaan.
Kun ne jatkavat makeampiin vesiin -
ne muuttuvat aggressiivisista pedoista hartaiksi pyhiinvaeltajiksi.
Monien kilometrien päässä kotoaan, vastauksena tuntemattomaan kutsuun -
ne pysähtyvät ja alkavat uida ympyrää.
Muut vaeltavat merikalat tekevät niin lisääntymistarkoituksessa -
mutta jättipiikkimakrillien kohdalla siitä ei ole todisteita.
Ne eivät myöskään saalista täällä. Mitä ne siis puuhaavat?
Totuus on, että kukaan ei tiedä tämän käytöksen merkitystä.
Parin viikon kuluessa ne palaavat samaa tietä mereen.
Agulhasvirta vaikuttaa jättipiikkimakrillien, kilpikonnien -
perhosten ja pelikaanien elämään.
Sen vaikutuksella on kuitenkin rajansa.
Se kulkee tässä.
Lohikäärmevuoret.
Paikalliset sanovat korppikotkien näkevän täältä tulevaisuuteen asti.
Jylhät kalliot nousevat 3 000 metriä merenpinnan yläpuolelle -
ja pysäyttävät sadepilvet. Siksi maa niiden takana on kuivaa.
Tämä on maailman laajin hiekkakeskittymä.
Näennäisen autio erämaa, joka peittää Etelä-Afrikan keskiosat.
Tuhansia kilometrejä länteen, missä aavikko kohtaa Atlantin -
kulkee toinen virta.
Afrikan länsirannikolla oleva Benguelanvirta on erilainen.
Se on hyvin kylmä ja täynnä ravinteita, ja se kuhisee elämää.
Valkohai.
Se voi nostaa ruumiinsa lämpötilan 10 astetta lämpimämmäksi kuin vesi.
Sitä varten se tarvitsee valtavasti korkealaatuista polttoainetta.
Tämä on sille kultakaivos:
Kuollut valas.
Raato vetää puoleensa kaikki valkohait kilometrien säteeltä.
Kapkaupungin lähistöllä se tarkoittaa erittäin paljon haita.
Nämä hait eivät ahmi, vaan käyttäytyvät varsin sivistyneesti.
Ne uivat rinnakkain arvioidakseen toisiaan.
Sitten jokainen syö vuorollaan.
Tämä naaras on suurin, joten se saa syödä ensiksi.
Seuraava tulee syömään vasta kun se antaa tilaa.
Benguela on niin ravinteikasta -
että täällä enemmän valkohaita kuin missään muualla.
Kylmä virta houkuttelee erikoisia eläimiä Afrikan rannikolle.
Pingviinejä.
Afrikanpingviinejä.
Tämä naaras palaa pesälle päästääkseen kumppaninsa vapaaksi.
Jäätä täällä ei ole, mutta kalliot voivat olla yhtä liukkaita.
Pingviineillä on vakavampiakin ongelmia kuin liukkaat kalliot.
Nyt on koiraan vuoro hakea ruokaa, ja naaras joutuu hautomaan.
Naaraalla on ongelma, jollaista muilla pingviineillä ei ole.
Sen on suojeltava munia Afrikan auringolta vielä kymmenen päivää.
Kylmältä suojaava höyhenpeite on tukahduttava auringossa.
Näillä avoimilla kallioilla sen on varjostettava munia -
sen sijaan, että se pitäisi ne lämpimänä.
Kaikki tuntuu olevan väärinpäin.
Joillekin paahtava helle on liikaa.
Naapuri hylkää pesän.
Sen muna ei selviä.
Se ei ole ainoa, joka antaa periksi. Joinain vuosina ei synny poikasia.
Pingviinit ovat sopeutuneita selviämään 40 asteen pakkasessa -
eivät 40 asteen kuumuudessa.
Pahimmalla mahdollisella hetkellä, kun on kuuminta, poikanen kuoriutuu.
Ne tarvitsevat sitä eniten nyt, kun se on sietokykynsä äärirajoilla.
Kalastettuaan ankarasti kymmenen päivää -
isä palaa huolehtimaan pesästä.
Mutta onko se myöhässä?
Se tervehtii poikasiaan ensimmäisen kerran.
Benguelanvirran viileys toi pingviinit tänne -
mutta se on myös sen huono puoli: se aiheuttaa vain vähän sateita.
Se voi tuottaa kosteutta kuitenkin eri muodossa.
Paksu sumu nousee mereltä ja kosteuttaa janoisen maan.
Joka vuosi autiomaa puhkeaa häikäiseväksi kukkamereksi.
Vettä on niin vähän, että tämä näytös ei kestä kauan.
Kasvit kilpailevat pölyttäjistä väriloistolla.
Namakwaland, tuhat kilometriä pitkä kaistale rannikolla, peittyy kukkiin.
Aamuaurinko saa keltasääkukan avautumaan.
Sen sisällä nukkuu tarhaturilaskoiras.
Yöt ovat niin kylmiä, että turilaat nukkuvat kukkien sisällä.
Tavasta on hyötyä molemmille.
Turilas pysyy lämpimänä ja kukka tulee pölytettyä.
Turilaalla on kuitenkin tärkeitä hommia. Sen on löydettävä pari.
Etsiessään naarasta se lentää kukasta kukkaan ja pölyttää niitä.
Lopulta se huomaa mahdollisen kumppanin.
Kultaisen prinsessan.
Ongelmia on kuitenkin tulossa.
Kilpakosija.
Esittäytymisille ei ole aikaa.
Se on kuitenkin liian hidas.
Kilpakosijat käyvät heti taistoon.
Naaras parittelee vain kukan sisällä, joten paikasta painitaan.
Ne keskittyvät taisteluun niin, että työntävät naaras pois.
Haastaja on voitettu.
Voittaja jatkaa heti etsintää.
Lopultakin.
Namakwalandin kukkia pölyttämään on tehty uusi sukupolvi tarhaturilaita.
Suurimman osan vuotta täällä on rutikuivaa.
Aina silloin tällöin mereltä pyrähtää nopeita ja voimakkaita myrskyjä.
Hyppyantiloopit ovat vaeltaneet aavikolla kuukausia -
etsien näitä harvinaisia ja hyvin paikallisia sadekuuroja.
Ruoho kasvaa.
Sitä kannattaa juhlia.
Hyppyantiloopille se tarkoittaa hyppelemistä.
Emme vielä tiedä, miksi hyppyantiloopit tekevät näin.
Yksinkertaisinta on ajatella, että ne hyppivät ilosta.
Afrikan eteläisin kärki.
Lämmin Agulhas ja kylmä Benguela törmäävät täällä toisiinsa.
Tuo törmäys itsessään synnyttää valtavasti elämää.
Viisituhatpäinen jättilauma saalistavia delfiinejä.
Ja niiden vanavedessä...
Afrikan suurin peto.
Brydenvalas.
Tämä naaras on 15 metriä pitkä ja painaa enemmän kuin norsuperhe.
Delfiinit jahtaavat sardiineja.
Miljoonia sardiineja.
Nämä kylmänvedenkalat ovat menossa kohti lämmintä vettä -
jonka läpi ne eivät ui. Agulhasvirtaa.
Ne ovat ansassa.
Valaskin saa mahdollisuutensa.
Sardiinit ovat niin nopeita, että valas saa vain muutaman.
Saalistajia saapuu yhä enemmän.
Valas tarvitsee muiden apua saadakseen kalat pintaa vasten.
Nyt ne eivät pääse pakoon.
Jokaisella käännöksellä valas menettää kallista aikaa.
Aika toimii ketterämpien eduksi.
Brydenvalas tietää, että tilaisuus kestää ehkä vain viisi minuuttia.
Viimeisillä iskuillaan se lopulta onnistuu.
Tämän tapahtuman luoneet voimat vaikuttavat myös elämään -
joka on kaukana tästä taistelukentästä.
Ilman näitä virtoja eteläinen Afrikka olisi autiomaata.
Agulhasin ja Benguelan hyvin erilaisten voimien yhdistelmä -
on muuttanut Kapin niemimaan paikaksi, jossa elämä kukoistaa.
Ripped and synced by DBRETAiL